Acta Academiae Beregsasiensis, Philologica
«Acta Academiae Beregsasiensis, Philologica» – це науковий журнал, заснований у 2021 році ЗВО «Закарпатський угорський університет імені Ференца Ракоці ІІ».
Закарпатський угорський університет імені Ференца Ракоці ІІ
Автори зберігають авторські права та надають журналу право першої публікації. Водночас робота ліцензується за умовами ліцензії Creative Commons Attribution 4.0 International License (CC BY 4.0), що дозволяє іншим поширювати матеріал за умови належного посилання на автор(ів) та первинну публікацію в цьому журналі.
Tolcsvai Nagy Gábor (szerk.): Az élő Akadémia kétszáz éve. A nyelvtudomány és az MTA Budapest: Magyar Tudományos Akadémia – ELTE Humán Tudományok Központja, 2025, 1000 o.
Авторське право (c) 2026 Réka Varga https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Társadalmi igazságosság és esélyegyenlőség a nyelvi tájképben
Istók Béla – Lőrincz Gábor – Baka L. Patrik – Török Tamás (szerk.): Nyelvi diszkrimináció a nyelvi tájképben Komárom: Selye János Egyetem, 2025, 290 o.
Авторське право (c) 2026 Anikó Beregszászi https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Bodó Csanád – Szabó Gergely (szerk.): A szociolingvisztikai kutatás társadalmi hatásai Budapest: ELTE Eötvös Kiadó, 2025, 393 o.
Авторське право (c) 2026 Kornélia Hires-László https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Marcsák Gergely: Szégyenpiac nagycsütörtökön Budapest: Orpheusz Kiadó, 2025, 60 o.
Авторське право (c) 2026 Gabriella Mádi https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Освітня термінологія у системі словенської (двомовної) вищої освіти
Третій рік поспіль Дослідницька мережа угорської мови «Termini» бере активну участь у освітньо-термінологічному підпроєкті Програми термінологічної стратегії, що діє під егідою Угорського мовознавчого дослідницького центру Наукового університету ім. Лоранда Етвеша. У результаті скоординованої роботи незабаром буде створено восьмимовну, а разом з англомовною частиною — дев’ятимовну освітньо-термінологічну базу даних, яка може зробити вагомий внесок у формування та зміцнення уніфікованого мовного простору в системі вищої освіти Карпатського басейну. Завдяки роботі команди під керівництвом професора Габора Просекі формується освітньо-термінологічна база даних, яка може стати корисним інструментом як у перекладацькій діяльності, так і в тих видах діяльності, у яких на першому плані є різні аспекти мовного трансферу. Результати дослідження засвідчують, що метою угорських національних спільнот, які проживають у прикордонних регіонах, є збереження та зміцнення своєї ідентичності, мови й культури, а також здатність знайти своє місце у світі, що глобалізується і водночас регіоналізується. Важливо також, щоб вони володіли знаннями та компетентностями, які дають змогу формулювати відповіді на виклики, що постійно відтворюються й оновлюються. У досягненні цих цілей особливо важливу роль відіграє освіта рідною мовою. Без неї функціональне звуження сфер уживання угорської мови та втрата її позицій стають неминучими, а збереження угорської ідентичності — неможливим. У статті представлено мовну ситуацію угорської національної спільноти в регіоні Прекмур’я, охарактеризовано найважливіші особливості двомовної моделі загальної середньої освіти, а також мовну ситуацію та мовні прагнення у системі вищої освіти у Словенії, зокрема двомовної вищої освіти. Окреслено найважливіші факти, взаємозв’язок між системою вищої освіти Словенії та угорською мовою, а також обмеження, перешкоди й можливості, пов’язані з формуванням і впровадженням угорськомовної термінології. Це здійснено шляхом представлення окремих тенденцій і конкретних прикладів зі словенського мовного матеріалу.
Авторське право (c) 2026 Anna Kolláth https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Жанрово-стильові особливості творів фентезі і термінологічна історія становлення жанру
У статті здійснено комплексний філологічний аналіз жанрово-стильових особливостей фентезі та простежено термінологічну історію його становлення як самостійної жанрової одиниці в літературознавчому дискурсі. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю подолання термінологічної неоднозначності та спрощеної рецепції фентезійної парадигми, що тривалий час розглядалася крізь призму розважальної літератури. У роботі проаналізовано генезис жанру, починаючи від циклу Р. Е. Говарда про Конана та епічних полотен Дж. Р. Р. Толкіна, що заклали фундамент сучасної «літератури див». Окрему увагу приділено герменевтичному переосмисленню теоретичної спадщини Дж. Р. Р. Толкіна. Автор доводить, що засадничі функції фентезі, такі як «зачарування» (enchantment), «вторинна віра» (secondary belief) та «відновлення» (recovery), мають не лише естетичне, а й глибоке онтологічне навантаження. Зокрема, уточнено зміст терміна «recovery» як інструмента реконструкції цілісності людської особистості та подолання деструктивного впливу техногенної цивілізації. У контексті еволюції жанру досліджено світоглядне розмежування між «героїчним» та «комічним» напрямами фентезі. Виявлено, що героїчна парадигма тяжіє до філософської трагедійності та етичного вибору на межі буття, тоді як комічне фентезі, сформоване під потужним впливом постмодерністської гри, орієнтоване на деконструкцію міфологічного субстрату. У межах дослідження обґрунтовано роль міфологічного субстрату та архетипних моделей (за В. Проппом та К. Воглером) у побудові художнього світу. Доведено, що «хронотоп дороги» та квесту є ініціальним принципом, який дозволяє герою та реципієнту віднайти власну ідентичність. Автор резюмує, що фентезі постає не як форма негативного ескапізму, а як продуктивний спосіб міфопоетичного осмислення реальності, що забезпечує людині повернення до життєствердного світогляду через досвід перебування у «вторинному світі». Наукова новизна роботи полягає в уточненні термінологічного апарату та висвітленні специфіки трансформації жанрових ознак фентезі у слов’янському літературному просторі під впливом постмодерну.
Авторське право (c) 2026 Nataliia Deviatko https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Загальна характеристика розвитку та становлення німецької мови
У поданому дослідженні здійснено комплексний аналіз трансформаційних процесів, що супроводжують еволюцію та формування німецької мови на сучасному етапі. Встановлено, що на сьогодні в європейському мовному просторі приблизно 90 мільйонів осіб ідентифікують німецьку мову як рідну, тоді як ще близько 50 мільйонів користуються нею як другою або іноземною мовою. У межах Федеративної Республіки Німеччина німецька мова виконує насамперед функцію офіційної державної мови. З’ясовано, що внутрішня різноманітність німецької мови значною мірою зумовлюється існуванням регіолектів, тобто регіонально маркованих форм усного мовлення. Водночас такі мовні рівні, як граматична система та словниковий склад, зокрема процеси іншомовних запозичень, не підлягають прямому регулюванню з боку державних інституцій ані на загальнонаціональному рівні, ані в межах окремих федеральних земель. Окрему увагу приділено аналізу чинників, що визначають динаміку розвитку німецької мови та спричиняють постійним змінам. До них віднесено вплив діалектів і регіональних мовних різновидів, специфіку молодіжного мовлення, мовні наслідки міграційних процесів, особливості комунікації в цифровому середовищі, а також тенденції сучасної розмовної мови. Підкреслено, що найбільш інтенсивні зрушення спостерігаються в останні десятиліття у зв’язку з процесами глобалізації, які супроводжуються активним проникненням лексичних одиниць з інших мов, передусім з англійської. Узагальнення результатів дослідження дає підстави стверджувати, що німецька мова загалом зберігає структурну та функціональну стабільність. Разом із тим акцентовано увагу на доцільності більш ґрунтовного осмислення та цілеспрямованого реагування на окремі сучасні зміни, які нерідко мають вимушений характер і можуть впливати на подальший розвиток мовної системи.
Авторське право (c) 2026 Valetyna Malyk https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
До питання про публічне мововживання словаків в Угорщині
У статті проаналізовано публічне мововживання словацької громади в Угорщині з особливою увагою до політичної та адміністративної сфер. Розглянуто становище національної меншини в історичній перспективі, згадано про переселення XVIII століття, ізоляцію, спричинену Тріанонським мирним договором, а також травматичні наслідки обміну населенням 1946–1948 років. Центральну частину роботи становить аналіз правового регулювання. Розглянуто активізацію громадського життя після зміни політичного режиму, а також вплив законів про національності 1993 та 2011 років. Хоча кількість словацьких національних самоврядувань у період між 1994 і 2024 роками зросла більш ніж удвічі, у статті вказано на недоліки правового середовища – закон досі не містить гарантій і підзаконних актів, необхідних для забезпечення реалізації мовних прав. У дослідженні застосовано такі методи: спостереження, соціолінгвістичне анкетування, інтерв’ю та аналіз документів. Теоретична основа статті спирається на релевантні поняття міжнародної наукової літератури, зокрема «мовний ринок», «мовна справедливість» і «культурне громадянство», та розглядає мововживання як символічний капітал. Доведено, що присутність мови меншини в публічному просторі є не лише культурним питанням, а й базовою умовою політичної дієздатності та демократичної участі. Наголошено на значенні стратегічних рішень, які застосовують у домінантному мовному середовищі, а також альтернативних мовних каналів для збереження громади. На основі результатів дослідження можна стверджувати, що словацькі національні самоврядування формально забезпечують двомовність, однак на практиці ця двомовність здебільшого має символічний, перформативний або ритуальний характер і не стає визначальною у повсякденному адміністративному та інституційному мововживанні. Тенденція мововживання є амбівалентною, однак вона свідчить про те, що сприятливі політичні рішення в Угорщині та в материнській державі — Словаччині, середовище, прихильне до національних меншин, а також активна участь зацікавлених осіб можуть суттєво сприяти збереженню мов національних меншин і посиленню їх функціонального використання.
Авторське право (c) 2026 Erzsébet Uhrin https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Цифрова багатомовність у прикордонній економіці: онлайн-комунікація угорських малих підприємств Закарпаття
У статті проаналізовано мовний ландшафт онлайн простору угорських малих підприємств Закарпаття. Особливу увагу приділено стратегічній ролі багатомовності у цифровій комунікації. Спираючись на теорію мовного ландшафту, у якій розглядають видиме використання мови як індикатора етнолінгвістичної життєздатності та суспільних силових відносин, поширюємо цю концептуальну рамку й на онлайн-простір. Якісна методологія включає структурований аналіз онлайн-контенту. До дослідження залучено комунікацію у соціальних мережах, на власних вебсайтах та глобальних платформах 100 малих підприємств із активною цифровою присутністю, що функціонують у 26 населених пунктах. Результати дослідження показують, що багатомовність є свідомим і функціонально диференційованим елементом цифрової комунікації. Хоча одномовний контент залишається домінантним, значна частина підприємств застосовує двомовні або багатомовні стратегії з метою розширення ринкового охоплення, зміцнення довіри та репрезентації локальної мовної реальності. Спостерігається мовна сегментація на рівні платформ, у ході якої підприємства на різних майданчиках звертаються до своєї цільової аудиторії з різною мовною орієнтацією. Поряд з угорською та українською мовами використовують і румунську мову, що вказує на транскордонні економічні зв’язки та міжнародний туризм. Багатомовні власні вебсайти можна інтерпретувати як символічні маркери професіоналізації та транснаціональної інтеграції. Зазначено, що економічні умови, що формуються внаслідок війни, обмежена мобільність населення та ринкова нестабільність значно посилили роль онлайн-комунікації. У цих умовах цифрова присутність стає одним із ключових інструментів підтримання зв’язку зі споживачами та збереження ринкової видимості. Результати дослідження засвідчують, що мовна поведінка в онлайн-просторі не лише відображає багатомовну соціальну реальність регіону, але й виступає свідомою економічною та комунікаційною стратегією, що поєднує вираження ідентичності з ринковим позиціонуванням. Аналіз мовного ландшафту в онлайн-просторі сприяє глибшому розумінню соціально-економічних трансформацій прикордонних регіонів, оскільки мовні практики у цифровому просторі відображають ідентифікаційні стратегії, ринкові орієнтації та регіональні взаємозв’язки.
Авторське право (c) 2026 Ingrid Lőrinc , Adrienn Vig https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Типи мовних помилок у текстах, згенерованих штучним інтелектом
У статті порушено проблему якості текстів, згенерованих штучним інтелектом. Наголошено, що попри здатність сучасних систем продукувати граматично правильні та стилістично зв’язні тексти, вони неспроможні забезпечити стабільне дотримання мовних норм. Згенеровані тексти часто містять різнотипні мовні девіації, що впливає на точність передавання змісту, знижує рівень довіри до інформації та може розхитувати літературну норму. Вказано на недостатню вивченість українськомовних текстів, згенерованих ШІ. Мета дослідження полягала у встановленні основних типів мовних помилок в українських текстах, створених генеративними моделями, а також аналізі закономірностей їх виникнення з урахуванням специфіки роботи мовних моделей. Матеріалом дослідження стали тексти, згенеровані різними версіями ChatGPT у науковому та науково-популярному стилях на філологічну тематику. Установлено, що найчастотнішими є лексико-семантичні та стилістичні помилки, зокрема калькування, тавтології, надмірна вербалізація, клішованість і штампованість висловлення. Значну частку становлять синтаксичні відхилення, які проявляються у надмірній складності конструкцій, шаблонності структур і схильності до використання пасивних форм. Виявлено також семантичні та логічні помилки, пов’язані з явищем «галюцинування», що зумовлює появу неточної або недостовірної інформації. Водночас морфологічні та орфографічні помилки трапляються порівняно рідко, що свідчить про високий рівень формальної грамотності таких текстів. Основними причинами мовних девіацій визначено імовірнісну природу генерації, вплив неоднорідних і частково некоректних навчальних даних, міжмовну інтерференцію та нерівномірну представленість української мови в навчальних корпусах. Наголошено на необхідності системного вивчення мовних помилок і створення їх типології, що є передумовою для ефективної діагностики та редагування згенерованих текстів. Отримані результати мають практичне значення для розроблення інструментів автоматизованого контролю якості текстів, удосконалення редакторських практик і формування рекомендацій щодо відповідального використання генеративного штучного інтелекту в українськомовному комунікативному просторі.
Авторське право (c) 2026 Larysa Kravets, Natálka Libák https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Трансфер між вивченням музики та другої мови через виконавчі функції: огляд наукової літератури з фокусом на інгібіторному контролі
Сучасна наукова література свідчить, що вивчення музики може сприяти засвоєнню другої мови (L2) та інституційно організованому навчанню другої мови, причому особи з музичною підготовкою часто демонструють кращі, ніж їхні однолітки, результати у завданнях, що потребують інгібіторного контролю (IC). Цю виявлену когнітивну перевагу часто пояснюють спільним, доменно-загальним ресурсом. Спираючись на літературу про інгібіторний контроль у зв’язку з музичним навчанням (D’Souza et al., 2018; Cores-Bilbao et al., 2019), ми припустили, що когнітивне перетинання між музикою та інституційно організованим вивченням мови може виникати завдяки інгібіторному контролю, сформованому під час навчання гри на музичному інструменті, і що такий трансфер може слугувати каталізатором для вивчення L2. Основна мета публікації полягає в тому, щоб з’ясувати, чи можна вважати посилений інгібіторний контроль, набутий під час інституційного навчання гри на музичному інструменті, відповідальним за переваги у вивченні L2. Нейронні механізми інгібіторного контролю є важливими для постійного пригнічення нецільових лексичних конкурентів у білінгвізмі (Abutalebi–Green, 2007; Zendel–Alain, 2009; Schön–Tillmann, 2015; Patel–Morgan, 2016). Інгібіторний контроль також підтримує керування моторним гальмуванням, необхідним для інструментального музичного виконання. Однак ці два процеси істотно відрізняються. У межах ширшого дослідження ця стаття розглядає, чому нейрохімічні основи інгібіторного контролю можуть не забезпечувати прямого зв’язку між музикою та вивченням L2, приділяючи особливу увагу тому, чому інгібіторний контроль, сформований у процесі практичного навчання гри на музичному інструменті, може не функціонувати як головний чинник посилення успішності у вивченні L2. Хоча мовлення та музичне виконання керуються частково відмінними нейрокогнітивними механізмами — відповідно асоціативним інгібіторним контролем і високорівневим моторним контролем, — у статті стверджується, що музика все ж може функціонувати як потужна когнітивна опора для мовного розвитку.
Авторське право (c) 2026 Márta Dabóczy, Dávid Molnár https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ментальна архітектоніка поетичного синтаксису: когнітивна роль інверсії, еліпсису та анаколуту
У статті представлено комплексне дослідження поетичного синтаксису в межах когнітивної парадигми сучасної лінгвістики, де граматичні структури розглядають як динамічний інструмент моделювання концептуального змісту та смислотворення. Робота базується на синтезі положень когнітивної граматики Р. Ланґекера та К. Брокчіаса, а також когнітивної поетики Дж. Стіна, Дж. Гевінс та М. Джованеллі. Основну увагу зосереджено на переосмисленні традиційних синтаксичних фігур – інверсії, еліпсису, анаколуту та паралелізму – як специфічних «ментальних жестів», що здатні керувати увагою читача, зсувати перспективу сприйняття та активувати складні когнітивні механізми. Теоретично обґрунтовано, що поетичний синтаксис у художньому дискурсі виконує смислотворчу функцію, виступаючи формою втіленої концептуалізації реальності. На матеріалі поетичного доробку Михайла Каменюка доведено, що синтаксичні деформації не є лише засобами стилістичного увиразнення, а постають когнітивно релевантними операціями, які формують «емоційний каркас» тексту. Зокрема, аналіз інверсії дав можливість виявити її роль у когнітивному профілюванні та реконфігурації просторово-часових координат, де зміщення логічного наголосу прорізає мовну поверхню новою сенсовою глибиною. Досліджено еліпсис як спосіб створення когнітивних лакун, що активують творчу уяву читача та змушують його до інтенсивного емоційного й асоціативного домислення, перетворюючи «мовчання» граматичної конструкції на потужний засіб профілювання значущих концептів. Особливу увагу в статті приділено феномену анаколуту, який у контексті когнітивної поетики потрактовано як стратегічний ресурс реалізації багатошарової перспективи. Показано, що порушення лінійного синтаксичного зв’язку відкриває множинність варіантів бачення ситуації, де минуле й теперішнє, присутність і відсутність існують одночасно в єдиному концептуальному блендингу. Розкрито когнітивний потенціал синтаксичного паралелізму, який у поєднанні з паронімією забезпечує дискурсивне моделювання складних психоемоційних станів, таких як зневіра, втома чи крихкість буття. На основі аналізу образних схем простору, сили та напрямку продемонстровано тілесний базис поетичної мови М. Каменюка, що дає змогу читачеві раціонально розуміти та інтуїтивно «переживати» втілені в тексті концепти. Отримані результати підтверджують продуктивність інтердисциплінарного підходу до аналізу художнього мовлення, де синтаксис постає як когнітивна дія, що залучає читача до спільного з автором конструювання смислів. Стаття відкриває нові перспективи для розвитку української когнітивної поетики, пропонуючи методологію дослідження індивідуально-авторських моделей світу через призму граматичної організації тексту.
Авторське право (c) 2026 Olena Pokhyliuk https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Поза технічною компетентністю: пережитий досвід професіоналізму серед викладачів англійської мови як іноземної в Аддис-Абебі
У цьому феноменологічному дослідженні розглянуто уявлення вчителів англійської мови як іноземної та їхній пережитий досвід професіоналізму в закладах середньої освіти Ефіопії. Дослідження заповнює прогалину у вивченні професіоналізму вчителів у контекстах Глобального Півдня. На основі інтерв’ю з 16 учителями, двох фокус-групових дискусій та аналізу портфоліо безперервного професійного розвитку (Continuous Professional Development – CPD) з восьми шкіл встановлено, що вчителі визначають професіоналізм як цілісну єдність покликання, особистісних рис і чеснот, фахової компетентності з предмета, педагогічних знань і навичок, а також відданості професійному зростанню. Отримані результати ставлять під сумнів техніко-раціональні підходи до професіоналізму вчителя, демонструючи той факт, що ефіопські вчителі англійської мови як іноземної у формуванні своєї професійної ідентичності надають перевагу моральним засадам: любові, жертовності, турботі та моральній відданості — вимірах, які часто ігноруються офіційними посадовими інструкціями. Аналіз документів виявив значні відмінності між двома школами, у яких були наявні реляційні форми документації, що підтверджують професійну ідентичність, та шістьма школами, де перформативна, орієнтована на відповідність вимогам документація пригнічувала голос учителя. Дослідження робить внесок у літературу про перспективи Глобального Півдня у сфері підготовки вчителів іноземних мов, висуваючи на передній план пережитий досвід учителів. Серед практичних наслідків дослідження — перегляд документації CPD з метою відображення справжніх професійних ідентичностей учителів, зміцнення професійних асоціацій, таких як Ефіопська асоціація фахівців з англійської мови (Ethiopian English Language Professionals Association – EELPA), а також повторне узгодження освітньої політики з потребами, висловленими вчителями, через партисипативні підходи.
Авторське право (c) 2026 Yoseph F. Sahle, Abebe G. Woldearegawi https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Розроблення інтенсивного модуля корекції англійської вимови для студентів-філологів першого курсу
Зростання мобільності та цифрово опосередкованої взаємодії інтенсифікували повсякденне використання англійської мови, посиливши очікування щодо зрозумілості усного мовлення у філологічних освітніх програмах. Вимова розглядається як компетентність, орієнтована на зрозумілість: вона поєднує надійне розрізнення сегментних контрастів із просодичним контролем, зменшує зусилля слухача та сприяє розвитку навичок аудіювання й говоріння на вищому рівні. У статті обґрунтовано, що корекцію вимови в першому семестрі слід розглядати як захищений компонент освітньої програми, а не як випадкову корекційну практику, оскільки ранні нецільові артикуляційні та просодичні навички мають тенденцію до закріплення, а їх подальша перебудова потребує значних зусиль (Levis, 2005). Спираючись на аудиторний досвід роботи з українськими студентами першого курсу та типові труднощі, пов’язані з впливом рідної мови, зокрема у сфері довготи голосних, дифтонгів і просодії (Poliakova et al., 2024), у статті проаналізовано, чому робота над вимовою часто витісняється граматично перевантаженими силабусами і чому ситуативний зворотний зв’язок на загальних практичних заняттях рідко забезпечує стійкі зміни. Як методичну відповідь запропоновано інтенсивний корекційно-вступний модуль тривалістю від одного місяця до шести тижнів, який поєднує практичні артикуляційні інструкції, перцептивно підтриману імітацію і структуроване «фонетичне читання» — від слів до коротких інтонаційних груп і моделей на рівні речення (Celce-Murcia et al., 2010). Така послідовність є практикоорієнтованою та інтенсивною. У моделі особливу увагу приділено автентичним аудіоматеріалам, самозапису студентів для аналітичного прослуховування та чітким критеріям підсумкового заліку після корекційного блоку. Також розглянуто організацію занять, зокрема тимчасове обмеження спонтанного мовлення на найперших заняттях для запобігання закріпленню нестабільних навичок. Подальший розвиток передбачено в другому семестрі через драматизаційні практики, спрямовані на просодію та прагматичну виразність, за умови, що корекційна база вже сформована. За наявності ресурсів лабораторна практика й цифрові інструменти розглядаються як засоби підтримки керованого зворотного зв’язку, а не як заміна корекції під керівництвом викладача.
Авторське право (c) 2026 Kateryna Lysenko, Natalia Nesterenko https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Діалектні частки в збірці прозових мініатюр Олени Лотоцької «Ангели в намистах»
Статтю присвячено дослідженню діалектних часток як складників морфологічних діалектизмів у збірці прозових мініатюр Олени Лотоцької «Ангели в намистах». Зазначено, що з-поміж усіх службових частин мови найбільшу частоту використання мають говіркові форми часток, які функціюють у художньому дискурсі письменниці в мовленні персонажів, переважно в діалогічному. Мета наукової статті – проаналізувати морфологічні діалектизми в царині частки, представлені в збірці прозових мініатюр «Ангели в намистах» Олени Лотоцької, як виразний складник говіркової системи та ідіостилю письменниці. У розвідці за допомогою методу суцільного відбору виокремлено понад 200 речень, у яких ужито різноманітні розряди часток, які мають виразну діалектну віднесеність, оскільки демонструють визначальні говіркові риси, передовсім фонетичні, які системно представлені й в інших частинах мови та зафіксовані в лексикографічних виданнях, де репрезентовано матеріали із середньополіських і західнополіських говірок як підтвердження відповідального використання письменницею діалектних елементів; водночас виявлено найбільш уживані ділетні частки, передовсім вказівні, які є важливою частиною лексикону персонажів-поліщуків. Наукова новизна дослідження полягає в тому, що службові частини мови, зокрема й частки як морфологічні діалектзми, зі збірки прозових мініатюр Олени Лотоцької «Ангели в намистах» досі не були об’єктом системного лінгвістичного дослідження як репрезентант мовлення персонажів і складник ідіостилю письменниці поряд з іншими різновидами діалектизмів. Подальшого розвитку набуло питання важливості представлення говіркових елементів різних мовних рівнів, зокрема й морфологічного, у художньому дискурсі сучасних письменників, до яких належить Олена Лотоцька як представниця актуалізації поліського мовлення в прозових мініатюрах. У перспективі передбачено дослідження діалектних форм інших службових частин мови, зокрема прийменника і сполучника, використаних у збірці Олени Лотоцької «Ангели в намистах», а також вивчення лексичних діалектизмів, що уможливить системний опис діалектизмів усіх мовних рівнів у зазначеній збірці.
Авторське право (c) 2026 Halyna Hrymashevych https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Мрії та реальність українських емігрантів у романі Ірен Роздобудько «Я знаю, що ти знаєш, що я знаю»
У статті здійснено комплексне літературознавче дослідження специфіки художньої репрезентації еміграційного досвіду в сучасному українському прозовому дискурсі на матеріалі роману Ірен Роздобудько «Я знаю, що ти знаєш, що я знаю». Науковий пошук зосереджено на аналізі дихотомії «мрія – реальність», яка постає засадничим конструктивним принципом розгортання сюжетно-композиційної структури твору та детермінує еволюцію персонажів. Досліджено ментальні трансформації особистості, спричинені ситуацією культурного зламу, втратою звичних ціннісних орієнтирів та необхідністю адаптації до чужого соціокультурного середовища. Особливий акцент зроблено на деконструкції романтизованих очікувань героїв, які зіштовхуються з прагматичними викликами буденності, що призводить до глибокої екзистенційної кризи та деформації ідентичності. Виявлено, що еміграція в художній концепції Ірен Роздобудько трактується не лише як географічне переміщення, а як складний психологічний феномен «життя між світами», де пам’ять про минуле вступає в конфлікт із викликами теперішнього. У роботі проаналізовано авторські прийоми психологізації, зокрема використання внутрішніх монологів, сповідальної манери оповіді та символічних образів, що дозволяють відтворити стан дезорієнтації, ностальгії та відчуження. Через призму пообразного аналізу розкрито механізми формування «нової ідентичності» емігранта, яка часто виявляється крихкою та внутрішньо суперечливою. Доведено, що художнє моделювання еміграційного досвіду в романі позбавлене типізації, натомість авторка фокусується на індивідуальних траєкторіях самоусвідомлення особистості. Стаття розширює розуміння функціонування міграційної проблематики в новітній українській літературі, підкреслюючи роль літературного тексту як простору рефлексії над травматичними досвідами сучасності та пошуку нових смислів існування в умовах глобалізованого світу.
Авторське право (c) 2026 Inna Bezkaravaina, Tetiana Chonka https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Автобіографічний наратив в українській та зарубіжній модерністській прозі
У статті досліджується автобіографічний наратив як одна з ключових стратегій модерністської прози першої половини ХХ століття та форма авторської саморепрезентації в художньому тексті. Окреслено основні теоретичні підходи до вивчення автобіографічного письма, зокрема концепції автобіографічного пакту, наративної ідентичності та автофікції. Наголошено на поєднанні документального та художнього начал як важливих рисах автобіографічного дискурсу. Проаналізовано трансформацію реальних подій життєвого досвіду митця в художню структуру твору, а також співвідношення автора, оповідача й персонажа в прозі українських митців 20-30-х років ХХ століття – Валер’яна Підмогильного, Миколи Хвильового, Юрія Яновського. На матеріалі творів Джеймса Джойса, Марселя Пруста та Вірджинії Вулф окреслено специфіку художнього осмислення особистого досвіду, проблеми пам’яті, часу та наративної ідентичності. Увагу зосереджено на трансформації біографії митців, на проблемах саморепрезентації, історичного досвіду та травматичного осмислення дійсності, характерних для модернізму. У дослідженні окреслено спільні та відмінні риси функціонування автобіографічного наративу в українській і зарубіжній модерністській традиції та визначено його роль у формуванні образу митця-інтелектуала в контексті соціокультурних змін. Спільною є орієнтація на внутрішній досвід як головний об’єкт нарації, що засвідчує модерністське переосмислення автобіографічного письма. Доведено, що автобіографічний наратив у творах українських та зарубіжних письменників виконує не документальну, а конструктивну, естетичну та ідентифікаційну функції, стаючи формою художнього опрацювання особистого й національного досвіду, оновлення роману як жанру.
Авторське право (c) 2026 Svitlana Zhurba https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Українська література в контексті рецептивної естетики: інтерпретації Марка Павлишина
У статті розглядається осмислення української літератури в контексті рецептивної естетики крізь призму наукових інтерпретацій Марка Павлишина. Дослідження ґрунтується на засадах рецептивної естетики, які висувають на перший план постать читача та динаміку його сприйняття у часі. Ключовим аспектом є те, що художній твір розглядається не як ізольований об’єкт, а як структура, функціонально орієнтована на адресата. У класичній тріаді «автор — твір — читач» акцент зміщується саме на аналіз читацького досвіду, інтерпретацій та оцінок. Аналізуються ключові підходи Марка Павлишина до інтерпретації українського літературного процесу, зокрема його увага до проблеми читацького горизонту очікувань, культурного контексту та діалогу між національною традицією й західноєвропейськими теоретичними моделями. Особливу увагу приділено тому, як дослідник поєднує рецептивно-естетичні концепти з аналізом конкретних художніх текстів І. Котляревського, О. Гончара, Ю. Андруховича, П. Загребельного та М. Руденка, демонструючи відкритість української літератури до множинності прочитань. Підкреслюється, що інтерпретації Марка Павлишина сприяють переосмисленню канонічних творів і літературних явищ, висвітлюючи їх у світлі змінних культурних і соціальних умов сприйняття. У статті також окреслюється значення рецептивної естетики для сучасного літературознавства як інструменту подолання статичних, нормативних підходів до аналізу тексту. Зроблено висновок, що науковий доробок Марка Павлишина є важливим внеском у розвиток українського літературознавства, оскільки він розширює методологічні межі аналізу художньої літератури та утверджує ідею активної ролі читача у формуванні смислів літературного твору.
Авторське право (c) 2026 Mariya Chobanyuk https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
У статті досліджено зв’язки видатного угорського поета і публіциста початку ХХ ст. Ендре Аді із Закарпаттям. Зосереджено увагу на історії його візиту до села Велика Добронь. Закарпаття на зламі ХІХ–ХХ століть було не лише географічною периферією, а й культурним перехідним простором, у якому питання національної ідентичності та модерності набували особливої ваги. Багатонаціональне середовище й пресове життя регіону створювали інтелектуальне тло, яке відповідало суспільно-критичним і націєосмислювальним прагненням Аді. Акцентовано на обставинах подорожі Аді до села Велика Добронь 1901 року – дружніх зв’язках з родиною Чігі, свідчення чого знаходимо у спогадах сучасників поета, листуванні та пресових джерелах. Окрему увагу приділено дослідженню Ержебет Ґортваї 1959 року, яка першою виявила документи, пов’язані з цим епізодом, а також текстам із дискусійною автентичністю, зокрема віршу «Üdvözlet» [«Привітання»] і поштовим листівкам поета. У дослідженні представлено закарпатські аспекти публіцистики Аді: його статті з критикою маєтку Шенборнів, некролог на смерть Еде Еґана, а також нотатки, присвячені Берегову, що засвідчують особливу увагу митця до соціальних проблем регіону. Здійснено дослідження і другого проїзду Аді через регіон у 1913 році, коли на залізничній станції Чоп був написаний вірш «Vendégség Bottyán vezérnél» [«У гостях у генерала Боттяна»], який інтерпретуємо як свідчення зацікавлення Аді національним поглядом на історію. Простежено зв’язки Аді із його сучасниками закарпатського походження – Ендре Надем та Ерне Сепом. З’ясовано виникнення та розвиток культу Аді на Закарпатті. Систематизовано усі відомі офіційні дані, історичні джерела й художні тексти, які пов’язують поета із Закарпаттям. У висновку зазначено, що великодобронський епізод не був маргінальним моментом, а становив частину інтелектуальної праці митця, свідчив про його небайдуже ставлення до долі угорців на периферії.
Авторське право (c) 2026 Adél Gál, Márta Máté https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інтерпретація теми безумства в романній творчості Вальтера Скотта
У статті здійснено комплексний аналіз інтерпретації феномену безумства в романній творчості Вальтера Скотта. Дослідження зосереджене на виявленні історико-культурних, філософських та естетичних передумов формування дискурсу безумства в англійській літературі кінця XVIII – початку ХІХ століття, зокрема в контексті романтичного світогляду. Простежено еволюцію трактування безумства – від сакралізованого божественного дару в античності й середньовіччі до його десакралізації в епоху Просвітництва та переосмислення як метафори духовної свободи у романтизмі. Особливу увагу приділено реалізації принципу двосвіття, взаємодії раціонального й ірраціонального, а також міфопоетичній традиції. Предметом детального аналізу стали романи «Вдова шотландського горця» та «Талісман», у яких безумство постає як психологічний, соціальний і культурний феномен. Образ Елспет інтерпретовано як приклад мономанії, спричиненої особистісною трагедією, соціальною ізоляцією та екзистенційним вакуумом. Психічний розлад героїні розглядається крізь призму романтичної естетики, фольклорно-міфологічних мотивів і наукових уявлень доби. У романі «Талісман» безумство виявляється у формі пристрасної безрозсудності, фанатизму, надмірного підкорення емоціям, що зумовлює внутрішні конфлікти персонажів та їхню соціальну ізоляцію. У статті доведено, що Вальтер Скотт поєднує художню інтерпретацію з елементами психологічного аналізу, враховуючи ідеї шотландської філософії та ранньої психіатрії. Безумство в його романах функціонує як межовий стан між нормою й антинормою, сакральним і профанним, індивідуальним і соціальним. Твори письменника розглянуто як естетичну модель суб’єктивного світу людини, де внутрішній конфлікт стає рушієм сюжету й засобом глибокого психологічного осмислення буття.
Авторське право (c) 2026 Iryna Syrko https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Образ жінки в романістиці Корнелія Ірода
У статті проаналізовано особливості формування жіночих образів у романній творчості Корнелія Ірода на матеріалі тетралогії «Свято». Дослідження спрямоване на виявлення художніх типів жіночих характерів і з’ясування змін у представленні образу жінки в контексті соціокультурних трансформацій, відображених у творі. Методологічну основу становлять герменевтичний, типологічний, психоаналітичний, естетичний і культурно-історичний підходи, що забезпечують цілісне прочитання тексту. У ході аналізу встановлено, що письменник вибудовує багаторівневу систему жіночих образів, у якій простежується поступове зміщення від усталених моделей до нових форм жіночої суб’єктності. У межах дослідження запропоновано типологію жіночих персонажів, що охоплює три основні групи: носіїв традиційних гендерних ролей; героїнь, що виявляють спротив усталеним нормам; персонажів із емансипованим способом мислення. До першої групи належать образи, зорієнтовані на родинні цінності, збереження усталеного укладу та підтримання зв’язку поколінь, а також постаті, позначені пасивністю та відчуженістю від суспільних процесів. Другу групу репрезентує Івона Дорін, чий характер формується в умовах внутрішнього конфлікту між особистими прагненнями та нав’язаними соціальними ролями, що зумовлює складність і суперечливість її характеру. Третю групу становлять персонажі, які демонструють автономність мислення, зокрема знахарка як носій народного досвіду й інтуїтивного знання, а також жінка «нового типу», що перебуває в ситуації переходу між традиційною та модерною моделями. Акцентовано на типологічній спорідненості образу Ірини з Лораною, головним жіночим образом однойменного роману М. Небиляка. Узагальнено, що жіночі персонажі у прозі Корнелія Ірода характеризуються глибиною, внутрішньою напруженістю та неоднозначністю. Їхня еволюція відображає процес переосмислення ролі жінки, демонструючи перехід від усталених моделей поведінки до складніших форм самореалізації в межах художнього світу твору.
Авторське право (c) 2026 Maryna Kushtan https://creativecommons.org/licenses/by/4.0