Acta Academiae Beregsasiensis, Philologica
«Acta Academiae Beregsasiensis, Philologica» – це науковий журнал, заснований у 2021 році ЗВО «Закарпатський угорський університет імені Ференца Ракоці ІІ».
Закарпатський угорський університет імені Ференца Ракоці ІІ
Автори зберігають авторські права та надають журналу право першої публікації. Водночас робота ліцензується за умовами ліцензії Creative Commons Attribution 4.0 International License (CC BY 4.0), що дозволяє іншим поширювати матеріал за умови належного посилання на автор(ів) та первинну публікацію в цьому журналі.
A nyelvjárásokról Magyarország új nemzeti atlaszában
Juhász Dezső – Bárth M. János: A magyar nyelvjárások térbeli tagolódása. In: Kocsis Károly (főszerk.): Magyarország Nemzeti Atlasza – Állam és nemzet Budapest: HUN-REN CSFK Földrajztudományi Intézet, 2024, 102–109. o.
Авторське право (c) 2025 Andrea Parapatics https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Редакційні принципи фахового журналу «Magyar Nyelv» [Угорська мова]
Югас Дежев (відп. ред.): «Magyar Nyelv» [Угорська мова] Будапешт: Товариство угорського мовознавства, 1905–2025.
Авторське право (c) 2025 Vilmos Gazdag, Erzsébet Bárány https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Функції мовних кліше в щоденному спілкуванні
Габор Черхатхалапі Халапі: Словник-балаканка: 7200 кліше, щоб говорити без упину з ким завгодно, про що і де завгодно Будапешт: Видавництво «Tinta», 2025, 268 с.
Авторське право (c) 2025 Zoltán Karmacsi, Béla Bárány https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Tanulmányok a magyarországi többnyelvűségről
Borbély Anna – Bartha Csilla (szerk.): Többnyelvűség Magyarországon. Szociolingvisztikai vizsgálatok nemzetiségekről Budapest: HUN-REN Nyelvtudományi Kutatóközpont, 2024, 533 o.
Авторське право (c) 2025 Boglárka Beregszászi-Fábián https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Морфосинтаксична інтеграція англіцизмів у мову оромо
У дослідженні розглянуто морфосинтаксичну інтеграцію англійських лексичних одиниць у мові оромо на основі багатомовних розмов, записаних у місті Дамбі Долло (регіон Оромія, Західна Ефіопія). Методом контактної лінгвістики проаналізовано, яким чином англійські слова та вирази входять у мову оромо, зберігаючи при цьому граматичну структуру та цілісність матричної (домінантної) мови. Увагу зосереджено на тому, як англіцизми вкраплюються у мову оромо із дотриманням граматичної цілісності матричної мови. Теоретичну основу дослідження становлять Модель матричної мови (Matrix Language Frame, MLF) та 4-М модель, які разом забезпечують пояснення того, як білінгви адаптують лексичні елементи у змішане мововживання. Вивчено синтаксичну та морфологічну функцію англіцизмів на основі двох аудіозаписів неформальних розмов білінгвів. Учасниками спілкування були носії діалекту меха мови оромо. Результати показують, що в мові оромо послідовно збережено порядок слів (підмет)–додаток–присудок ([S]OV) і забезпечено вживання всіх системних морфем, таких як показники узгодження, відмінка та виду навіть тоді, коли наявні змістові морфеми з англійської (іменники, дієслова або прикметники). Англіцизми адаптуються до морфологічної системи мови оромо за допомогою афіксів, що забезпечує граматичну відповідність у межах моделі MLF. Результати підтверджують, що білінгви пристосовують англійські лексичні одиниці у структурно передбачуваний спосіб, що засвідчує домінантну граматичну роль мови оромо у процесі спілкування білінгвів. Це зміцнює граматичне домінування мови оромо та його структурну стійкість. Результати дослідження є внеском у розуміння морфосинтаксичних процесів пристосування запозичень у багатомовному просторі Ефіопії та надає емпіричні докази застосування моделі MLF в Африці, зокрема в ефіопському соціолінгвістичному контексті.
Авторське право (c) 2025 Mihiretu Wakwoya, Margaret Deuchar https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ідентичність та мововживання по два боки кордону
У статті проаналізовано національну, мовну та релігійну ідентичність здобувачів вищої освіти Ніредьгазького університету та Закарпатського угорського університету імені Ференца Ракоці ІІ. Розглянуто групи населення, представники яких географічно мешкають близько один до одного, але в різних країнах та відмінному суспільному середовищі. Онлайн-анкети містили запитання про ставлення респондентів до батьківщини, їхнє мововживання та віросповідання. Мета розвідки – виявити вплив мовних, соціальних і культурних чинників на формування ідентичності молодих угорських студентів в Угорщині та за її межами. Під час планування дослідження висунуто гіпотези: на відміну від респондентів в Угорщині, закарпатські угорськомовні студенти позитивно оцінюють діалектне мовлення; обидві групи по-різному визначають національну ідентичність; релігія відіграє важливішу роль в ідентичності закарпатських угорськомовних студентів. Результати дослідження показали, що гіпотези підтвердилися. Виявлено, що в ідентичності угорських студентів виразно наявний підхід, пов’язаний із громадянством та місцем народження, тоді як закарпатські студенти наголошують на культурній і регіональній належності, надаючи перевагу релігійним і мовним чинникам. Аналіз мовної аттітюди респондентів засвідчив, що закарпатські студенти відкриті до діалектів і перемикання кодів у ситуації білінгвізму, тоді як серед угорських студентів сильніше відчутний престиж угорської літературної мови. Виявлено, що для представників угорської національної меншини релігія та релігійна практика виступають потужним чинником формування ідентичності. Результати дослідження сприяють глибшому розумінню питання ідентичності студентів та свідчать про те, що мовна поведінка, культурна належність і національна самоідентифікація в умовах належності до національної більшості та нацменшини мають чималі відмінності, однак тісно переплетені між собою.
Авторське право (c) 2025 Anita Kiss, Katalin Pallay https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Поза межами знаків: мультимодальні підходи до аналізу багатомовних ландшафтів на Закарпатті (Україна)
У статті проаналізовано багатомовні та мультимодальні виміри лінгвістичного ландшафту (LL) на Закарпатті – історично специфічному прикордонному регіоні на заході України, що зазнав численних політичних трансформацій, демографічних зрушень і перебуває в умовах тривалого конфлікту. Тут проживає найбільша угорська меншина України, права якої поступово обмежуються законодавчими актами, зокрема Законом «Про освіту» (2017) та Законом «Про державну мову» (2019), а після 2022 року – посиленою політикою дерусифікації. У цьому контексті метою проєкту «Транскордонна мовна доступність у суспільному просторі» є дослідження того, як мовна політика, практика багатомовності та громадська активність переплітаються у сфері публічних написів і комунікативних просторів. Спираючись на попередні дослідження Науково-дослідного центру імені Антонія Годинки, наше дослідження поєднує мультимодальні та етнографічні методи для вивчення не лише текстового змісту знаків, але й їхніх візуальних, просторових, матеріальних і сенсорних характеристик. Збір даних містить геосеміотичний аналіз, відео- та аудіозаписи, а також етнографічне польове дослідження із напівструктурованими інтерв’ю у формі «пішки» з місцевими посадовцями, директорами шкіл, підприємцями та лідерами громад. З використанням техніки фотоелісітації виявлено суб’єктивні інтерпретації та емоційні реакції на публічні написи. Результати показують, що багатомовні публічні тексти функціонують як ідеологічні інструменти, які одночасно відображають і трансформують політику ідентичності, особливо тоді, коли двомовні знаки замінюють українськими, тобто одномовними. Мультимодальні спостереження засвідчують, що матеріальна зношеність знаків, їхнє просторове розташування та сенсорне середовище уособлюють символічну боротьбу за пам’ять і належність. Наголошуючи на агентності творців написів і досвіді спільнот національних меншин, доведено необхідність переходу від статичної документації LL до мультимодальних, мультисенсорних підходів. Такі методи відображають не лише складність багатомовності в умовах війни та мовної політики, яка швидко змінюється, але й надають критичні інсайти про те, як мови меншин можуть бути збережені або ж зникають у прикордонних регіонах.
Авторське право (c) 2025 Réka Máté, Kornélia Hires-László https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Теоретико-методологічні основи дослідження мовного ландшафту в закладах загальної середньої освіти
Метою цього дослідження є узагальнення наукової літератури щодо шкільного Метою цього дослідження є узагальнення міжнародної наукової літератури, присвяченої вивченню мовного ландшафту в ЗЗСО, що стане хорошою теоретичною та методологічною базою для дослідників, які цікавляться цією темою. Це необхідно, оскільки аналіз шкільного мовного ландшафту є відносно новою сферою досліджень, інтерес до якої зростає упродовж останніх кількох років, особливо серед молодих угорських дослідників поза межами Угорщини, які у своїх бакалаврських або магістерських роботах вивчали мовний ландшафт угорськомовних шкіл у своїх регіонах. Дослідження шкільного мовного ландшафту проводилося в багатьох країнах світу, переважно у двомовних і багатомовних регіонах, таких як Естонія, Філіппіни, Країна Басків, США, де населення говорить шведською, тощо. Частина досліджень була присвячена ревіталізації регіональних мов і мов меншин, тоді як інші шукали приховані навчальні програми, що проявляються через використання кількох мов у ЗЗСО. З 2013 року аналіз шкільного мовного ландшафту став самостійною галуззю досліджень в Угорщині, головним чином завдяки роботам Тамаша Петера Сабо. Багато хто вважає угорські школи повністю одномовними, але це не зовсім так, оскільки в усіх ЗЗСО країни викладаються іноземні мови. Тому більшість досліджень шкільного ландшафту в самій Угорщині мають педагогічне спрямування і стосуються прихованого навчального курсу з мовного навчання, появи нормативних мовних варіантів і регіональних діалектів або викладання іноземних мов. Єдиним винятком є національні школи, де також можна дослідити роль мов меншин у публічному просторі школи. Дослідження мовного ландшафту шкіл з угорською мовою навчання за межами Угорщини не має педагогічної спрямованості, а скоріше орієнтоване на мовну політику, оскільки воно порівнює символічне значення угорської мови як мови меншини та державних мов сусідніх країн як у школах, так і поза ними. Це зазвичай здійснюється шляхом аналізу елементів мовного ландшафту, що належать до формальної (зверху-вниз) та неформальної (знизу-вгору) сфер, а також шляхом вивчення їхніх мовних характеристик. З-поміж сусідніх з Угорщиною регіонів упродовж останнього десятиліття вивчався мовний ландшафт угорських шкіл у Трансильванії, зокрема в Сейкейському краї, тоді як дослідження мовного ландшафту угорських освітніх закладів на Закарпатті та в Південній Словаччині ще перебувають на початковій стадії. Як свідчить цей огляд, вивчення ландшафту в ЗЗСО має надзвичайно важливе значення для розробки навчальних програм та програм з мовної політики, що сприяють збереженню національних меншин. Сподіваємося, що описані дослідницькі напрямки та аналітичні методи допоможуть продовжити картографування освітніх закладів угорських меншин за кордоном і здійснювати моніторинг змін у мовному ландшафті.
Авторське право (c) 2025 Krisztián Váradi https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Лексичні матриці в рамках соціолінгвістичної та психолінгвістичної теорії: приклад перемикання кодів між французькою та англійською мовами
У статті досліджено феномен франко-англійського кодового перемикання в рамках психолінгвістичної теорії, пропоновано всебічний аналіз його когнітивних, лінгвістичних та соціолінгвістичних аспектів. Кодове перемикання, визначене як чергування двох або більше мов у межах однієї комунікативної взаємодії, розглянуто через фундаментальні теорії У. Вайнрайха, С. Поплак, Дж. Дж. Гамперза та К. де Бота. Увагу зосереджено на психолінгвістичні моделі, зокрема модель мовленнєвого продукування У. Левелта, яка включає етапи концептуальної підготовки, граматичного кодування, фонологічного кодування та артикуляції. Модель двомовного лексикону К. де Бота припускає, що лексикони різних мов утворюють взаємопов’язані підсистеми в єдиній структурі, що забезпечує плавне кодове перемикання через вибір лем та пошук словесних форм. Концепція матричної мови, запропонована Ф. Грожаном, підкреслює, як двомовні мовці функціонують у мономовному або двомовному режимах, а коактивація мов сприяє динамічним лінгвістичним переходам. З лінгвістичної перспективи проаналізовано обмеження, такі як правило еквівалентності С. Поплак, що забезпечує структурну сумісність, та мінімалістичний підхід Дж. МакСвана, який розглядає кодове перемикання як злиття лексиконів у єдиній граматичній системі. Виклики строгим обмеженням, як-от принцип управління, свідчать про гнучкість двомовного мовлення, на яку впливають соціальні та прагматичні чинники. Франко-англійське кодове перемикання, поширене в медіа про моду та стиль життя, демонструє, як французькі терміни, такі як laissez-faire, je ne sais quoi та rendezvous, інтегруються в англійський дискурс для створення відчуття вишуканості та культурного престижу. Ці терміни часто функціонують як запозичення або кодові перемикання, відображаючи двомовну компетенцію та культурну сигналізацію. Кодове перемикання є маркером ідентичності та престижу, особливо в глобалізованих контекстах. Підкреслено когнітивну гнучкість двомовних мовців, як зазначає Е. Бялісток, та роль соціального контексту у виборі мови, як обговорюють П. Ауер та Б. Сполскі. Приклади з медіа текстів ілюструють, як французькі терміни посилюють риторичну виразність, зберігаючи англійські граматичні норми. Наголошено на тому, що франко-англійське кодове перемикання відображає складну взаємодію когнітивних процесів, лінгвістичних структур і культурних динамік, надаючи цінні інсайти про двомовну комунікацію та її ролі в сучасному дискурсі.
Авторське право (c) 2025 Olga Kosovych, Shon Olena https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Дискурсивні особливості використання термінології генеративного штучного інтелекту у фаховій комунікації: аналіз тенденцій та перспектив
Актуальність дослідження зумовлена безпрецедентною швидкістю науково- технічного прогресу та повсюдним упровадженням генеративного штучного інтелекту (ГШІ). Динамічна поява нових концептів ГШІ вимагає системного лінгвістичного осмислення та нормалізації термінології для забезпечення ефективності фахової комунікації. Метою статті є ґрунтовне дослідження дискурсивних особливостей використання термінології ГШІ у фаховій комунікації, аналіз когнітивних аспектів сприйняття та категоризації, а також виокремлення тенденцій впливу ГШІ на формування нової лексики в сучасній українській мові. Новизна дослідження полягає в комплексному аналізі динаміки формування терміносистеми ГШІ в контексті української фахової комунікації, а також виявленні специфічних когнітивних механізмів і дискурсивних практик функціонування термінів. Дослідження базовано на сучасних методологічних підходах із застосуванням дескриптивного, функціонального, когнітивного й дисциплінарного аналізу. З метою визначення ролі метафор та механізмів термінотворення використано дискурсивний, концептуальний, когнітивний і словотвірний аналізи. Проаналізувавши сучасні термінологічні дослідження українських і зарубіжних учених-термінологів, автори виявили основні механізми формування термінології генеративного штучного інтелекту в українській мові, зокрема, запозичення, калькування та власне українське словотворення. Досліджено вплив цих процесів на формування терміносистеми ГШІ, що дозволило визначити їхні особливості та виклики. Окреслено конкретні шляхи творення термінів і підтверджено нагальну потребу в уніфікації та стандартизації термінів цієї галузі. Автори дійшли висновку, що терміносистема генеративного штучного інтелекту є надзвичайно динамічною. Наголошено, що фаховий дискурс ГШІ характеризується високою точністю, об’єктивністю, економією мовних засобів та інтенсивною інтертекстуальністю. Виявлено явища прототипності та концептуальної метафори, які спрощують розуміння, але вимагають точної наукової дефініції. Перспективи подальших досліджень передбачають нагальну потребу в уніфікації та стандартизації термінів ГШІ, а також у розробленні офіційних глосаріїв, термінологічних баз даних і стандартів для покращення якості фахової комунікації.
Авторське право (c) 2025 Oksana Tur, Viktoriia Shabunina, Viktor Sarancha https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Нові підходи до навчання та оцінювання вимови під час викладання англійської мови: просодія, мультимодальність та технології
Мета роботи полягає в комплексному аналізі інноваційних підходів до викладання та оцінювання вимови англійської мови як іноземної в умовах цифрової трансформації освіти. Особливу увагу звернено на просодичні аспекти усного мовлення, ролі інтонації у забезпеченні комунікативної зрозумілості, способи подолання міжмовної інтерференції, а також інтеграцію мультимодальних і комп’ютерно-асистованих технологій у практиці вивчення фонетики. Методологія дослідження базована на міждисциплінарному підході, що поєднує методи сучасного лінгвістичного аналізу, аналізу емпіричних і експериментальних досліджень у галузі фонетики, педагогіки, комп’ютерної лінгвістики, а також аналіз реального педагогічного досвіду українських і зарубіжних викладачів. У дослідженні використано принципи функціонально-комунікативного, системного, когнітивного аналізу, а також засоби корпусної фонетики й цифрової візуалізації мовлення, що дозволяє всебічно охопити складові вимовної компетентності. Наукова новизна полягає у структурованому узагальненні просодичних, когнітивно-дидактичних та техніко-педагогічних підходів до формування інтонаційної виразності та флуентності. Уперше запропоновано модель інтеграції просодії у контекст комунікативно- орієнтованого навчання з акцентом на принцип «функціональної зрозумілості» замість намагання досягти ідеалу «нативної вимови». Уведено до наукового обігу результати українських досліджень з використанням скоромовок, інтонаційних візуалізаторів, автоматизованих систем оцінювання та мультимодальних платформ. Вимова розглянута як складова не лише фонетичної, а й соціокомунікативної компетентності мовця. Її ефективне формування потребує балансу між сегментними й надсегментними характеристиками, індивідуалізованого підходу, міжсенсорної взаємодії та цифрової підтримки. Перспективними напрямами подальших досліджень визначено розробку адаптивних цифрових середовищ, розширення фонетичних корпусів студентського мовлення, формалізацію критеріїв зрозумілості й створення мультимодальних методичних матеріалів.
Авторське право (c) 2025 Natalia Nesterenko, Kateryna Lysenko, Anzhela Hordieieva https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Лексична ідентичність і культурні маркери у романі Андрія Любки «Карбід» та його словацькому перекладі: спроба лінгвістичного зіставлення
У статті досліджено лексичну ідентичність та культурні маркери як ключові поняття сучасної лінгвістики та перекладознавства, зокрема в контексті міжкультурної комунікації. Метою роботи є з’ясування того, яким чином лексеми, що відображають національну й регіональну самобутність, функціонують у художньому тексті, та як вони трансформуються в процесі перекладу іншою мовою. Матеріалом дослідження став роман Андрія Любки «Карбід», текст якого є насиченим локальними мовними особливостями Закарпаття, а також його словацький переклад. Теоретичною базою для аналізу стали праці з лінгвістики, перекладознавства та культурології, зокрема концепції лінгвокультурної ідентичності, еквівалентності та перекладацької адаптації. У роботі виокремлено основні типи лексичних і культурних маркерів у тексті оригіналу: діалектизми, соціально маркована лексика, реалії, етнокультурні назви, авторські неологізми та мовна гра. Особливу увагу приділено контекстуальному функціонуванню таких одиниць і механізмам їх передачі в іншомовному тексті. Здійснено зіставлення українського оригіналу й словацького перекладу з урахуванням стратегії перекладацьких трансформацій. Проаналізовано, як вони впливають на збереження або втрату семантичної насиченості, стилістичної експресії та культурного колориту. Наведені конкретні приклади демонструють як вдалі перекладацькі рішення, що зберігають авторську інтенцію, так і випадки часткової втрати культурної маркованості, зумовленої необхідністю адаптації тексту до рецептивного горизонту словацького читача. Окремо розглянуто випадки, коли перекладач вдається до компенсації, модифікації чи повної нейтралізації культурно навантажених елементів. У підсумку встановлено, що переклад «Карбіду» загалом зберігає основні риси мовної та культурної ідентичності оригіналу, хоча й зазнає деяких неминучих змін. Переклад постає як форма культурного посередництва, що не лише транслює текст, а й моделює його заново у новій мовній системі. Робота підтверджує важливість дослідження лексичної ідентичності та культурних маркерів для глибшого розуміння процесів міжмовної комунікації та художнього перекладу в умовах глобалізованого культурного простору, а також сприяє осмисленню ролі перекладача як інтерпретатора й культурного медіатора.
Авторське право (c) 2025 Tetiana Vaidych https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Сакральний простір пам’яті у романі Анджея Стасюка «Ріка дитинства»
Авторки статті зосереджуються на сакральному та профанному, індивідуальному та колективному оприявленні топосу ріки як простору пам’яті у книзі Анджея Стасюка «Ріка дитинства», з урахуванням художніх утілень і переосмислень концептів малої батьківщини та дитинства. У розвідці проінтерпретовано фундаментальний у романі образ ріки Буг та його перетворення через спогади письменника з реально-профанного, природно-географічного об’єкта на сакральний символ межі, переходу, хаосу, часу, проминання, смерті. Особливу увагу акцентовано на амбівалентності символу ріки: в інтерпретованому романі ріка водночас приваблює й загрожує, пробуджує захоплення й страх, формує перші екзистенційні відчуття й досвіди, які стають основою творчих інтенцій і залишаються знаками важкої пам’яті, складного досвіду. Багатогранну символіку ріки проаналізовано з опертям на класичні концепції Хуана Едуарда Керлота, Манфреда Луркера, Єжи Бартмінського, Владислава Копалінського, в яких ріка трактується як універсальний символ плину життя, смерті й відродження, архетипна межа між світами та між різними людськими досвідами. Символ ріки містить енергію творення й знищення, є місцем любовних переживань та злочину й смерті, у сакральних трактуваннях уособлює пророцтво, книгу завіту й порятунок і водночас межу між гріхом та каяттям, між чистилищем та раєм. Гетерогенна символіка ріки втілюється у романі Стасюка як сакральна вісь світу (axis mundi), що поєднує індивідуальний досвід дитинства з універсальними законами буття. Символіка ріки в інтерпретованому романі – не лише топографія пам’яті, а й особлива «мова дитинства», завдяки якій вибудовується письменницький наратив повернення до джерел. Сакральний простір пам’яті у романі Стасюка оприявнюється у праматеринському концепті визнання гріхів і каяття: пам’ять є плином ріки, що несе порятунок від травматичних досвідів минулого, ріка є і збереженням пам’яті дитинства, і подоланням важких спогадів, змиванням гріхів у водах ріки дитинства. В інтерпретованому романі Стасюка ріка містить ключові прикмети універсального міфологічного та сакрально-біблійного образу, стисло пов’язаного з профанними народними віруваннями, у якому відлунює індивідуальна пам’ять письменника та колективні архетипні уявлення про відродження життя, проминання, смерть і вічність. Запропонований у розвідці підхід поєднує літературну інтерпретацію з культурологічно-антропологічним та архетипно- символічним вимірами, увиразнює значення малої батьківщини та сакральної топографії дитинства для сучасної польської літератури. У перспективі досліджень творчості Анджея Стасюка акцентуватиметься міждисциплінарна інтерпретація, яка охоплюватиме проблеми літературної антропології, культурної географії та геопоетики, філософії пам’яті та компаративних літературознавчих студій, що уможливить нові прочитання прози Стасюка та вивчення його письменницького феномену у контексті сучасної української літератури.
Авторське право (c) 2025 Vira Meniok, Yuliya Perih https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Актуальні проблеми сучасного українського суспільства в романі Макса Кідрука «Колонія. Нові темні віки»
Стаття присвячена дослідженню науково-фантастичного роману сучасного українського письменника Макса Кідрука «Колонія. Нові темні віки». Перша книга майбутньої трилогії вийшла друком 2022 року і одразу стала бестселером, незважаючи на великий обсяг (900 сторінок). Цього року вийшов переклад польською мовою і невдовзі очікується угорський переклад роману. Така популярність зумовлена, безумовно, порушеною у романі проблематикою – можливий страшний сценарій зникнення людської цивілізації, що дає підстави називати цей твір романом-застереженням, чим і зумовлена актуальність і новизна даної наукової розвідки. Макс Кідрук є представником нової хвилі українських письменників, які активно впроваджують у літературний простір наукову фантастику, технотрилер і соціально ангажовану літературу. Його творчість вирізняється поєднанням глибокої науковості, інтелектуалізму й емоційного напруження. Роман «Колонія. Нові темні віки» є яскравим прикладом того, як художнє слово може стати інструментом критичного осмислення сучасних загроз: зміни клімату, дегуманізації суспільства, занепаду моральних цінностей, втрати довіри до інституцій, технологічного контролю та ізоляціонізму. Актуальність наукового дослідження зумовлена тим, що проблематика, порушена в романі Кідрука, є не лише художньою умовністю, а й безпосереднім відображенням соціокультурних реалій України й світу. Аналізуючи «Колонію», можна глибше зрозуміти механізми формування суспільного страху, динаміку людських відносин у кризових умовах, а також моральні вибори, що постають перед особистістю в умовах катастрофи. У статті проаналізовано художню інтерпретацію актуальних проблем сьогодення – соціальних, політичних, економічних, екологічних, морально- етичних – в науково-фантастичному романі Макса Кідрука «Колонія. Нові темні віки». Макс Кідрук через роман «Колонія» пропонує не лише фантастичну картину майбутнього, а й глибоку діагностику сучасного стану людства. Його твір – це застереження: нові технології не гарантують порятунку, якщо людина не змінить себе. Відтак, у центрі роману – не стільки космос, як дзеркало самої людини. У висновках акцентовано на загальнолюдській вагомості екзистенційних викликів сьогодення, порушених автором у романі, й констатовано необхідність подальшого дослідження даної тематики у творчості Макса Кідрука та необхідності уведення даного тексту для вивчення у вищих та загальноосвітніх закладах України.
Авторське право (c) 2025 Tetiana Chonka, Anzhelika Yurychko https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інтертекстуальне прочитання повісті Ольги Мак «Каміння під косою»
У статті окреслено інтертекстуальні зв’язки повісті «Каміння під косою» діаспорної письменниці Ольги Мак. У розвідці акцентовано на прочитанні твору в контексті прози письменників-емігрантів про Голодомор – Василя Барки, Олекси Гай-Головка, Олени Звичайної, Уласа Самчука. Вказано, що Ольга Мак була безпосереднім свідком історичних подій, з документальною точністю та експресіоністичною виразністю зобразила їх в повісті. З-поміж інтертекстуальних посилань на історичні факти, привертають увагу й апелювання до особистої долі авторки. Інтертекстуальний дискурс повісті структурований на перетині поезії Тараса Шевченка, біблійних мотивів, спогадів письменниці. Відсилання до «чужого» літературного тексту є виразним прикладом міжтекстової комунікації повісті Ольги Мак і поезії Тараса Шевченка. Запозичення, включення цитат з творів Кобзаря у повість тісно пов’язані із світоглядною концепцією та авторськими настановами, внаслідок чого відбувається актуалізація інтертекстуальності. Історіософічність поетичного мислення Тараса Шевченка декларовано у повісті через рядки поезії, що їх читає Андрій Півпола. Слова Кобзаря звучать по-новому, підкреслюють зображення Голодомору 1932–1933 років, спустошення на просторах України. Перепрочитуючи крізь столітню історію тексти Кобзаря, авторка підкреслює актуальність слів поета, їх пророчість. Виявом паратекстуальності є назва твору, що має символічно-смислове наповнення, актуалізована фольклорною основою та активізована через текстове відсилання до образу косаря з поезії Тараса Шевченка. Зафіксовано у повісті Ольги Мак як сигнал інтертекстуальної присутності біблійні образи і мотиви. Доведено, що інтертекстуальні включення конденсують грані світоглядно-естетичної концепції авторки, вказують на приховані смисли тексту, долучають фактографічні штрихи її біографії. Взаємодія з іншими текстами сприяє декодуванню творчого задуму письменниці, розширює читацький горизонт прочитання.
Авторське право (c) 2025 Svitlana Zhurba https://creativecommons.org/licenses/by/4.0